"Поки Аліса, король і гонець бігли, щоб подивитися бій єдинорога і лева,
Аліса згадувала слова старої пісеньки:
Вів за корону смертний бій з Левом Єдиноріг. Ганяв Єдинорога Лев уздовж міських доріг.
Хто подавав їм чорний хліб, а хто давав пиріг, А після їх під барабан прогнали за поріг ".
- А хто переможе, отримає корону?
- Ну ні, з чого це ти взяла ?!
- Будьте ласкаві, сядемо на хвилинку, a?
- На хвилинку?
Перш треба цю хвилинку зловити, а мені не під силу, за нею не доженеш.
Перерва десять хвилин.
- Це що, це що таке?
- Це - дитинча. Живий дитинча.
- А! A я думав, що діти - просто казкові чудовиська.
- А я теж думала, що єдинороги - казкові чудовиська.
- Гаразд, давай ти будеш вірити в мене, а я в тебе. Йде?
- Добре.
- Тоді пригости нас пирогом, чудовисько.
- Нічого не розумію. Я ріжу пиріг, а він знову зростається.
- Ти не вмієш поводитися з дзеркальними пирогами: спочатку роздай пиріг, а потім ріж його.
"Аліса ніяк не могла зрозуміти, звідки лунає барабанний дріб.
"Зараз їх проженуть під барабани з міста", - подумала Аліса, - скоріше б вже ".
- Шах тобі! Шах! Ти моя полонянка!
- Гей, зупинися. Шах тобі, шах!
- Це я взяв її в полон. - А потім я її врятував.
- М-м-м, блискуча перемога, чи не так?
- Не знаю, мені щось не хочеться, щоб мене брали в полон.
Я хочу бути королевою!
- Ти й будеш нею, коли перейдеш через наступний струмок.
Я проведу тебе.
- А я то думала: при чому тут мишоловка? Важко уявити собі, що на конях живуть миші.
- Важко, але можна.
А я б не хотів, щоб вони по мені бігали.
- Ви, мабуть, не часто їздите верхи, так?
- Я їжджу багато.
Велике мистецтво верхової їзди полягає в тому, щоб ... а-а-а ... щоб тримати рівновагу.
Мій розум працює не перестаючи: чим нижче голова - тим глибше мої думки.
Але ти засумувала?
Давай я заспіваю тобі пісеньку? Коли я співаю її - все ридають, або ...
- Або що? - Хіба ви не ридають!
ПІСНЯ: Кого тільки немає у мене в лісі І заєць, і лось, і борсук.
І старий глухар, почувши лисицю, Злітає на товстий сук.
І їжак по доріжці поспішає у мене До гарних друзям на обід.
Але нету слоненяти в лісі у мене, Слоненяти веселого немає ...
Bеселого немає.
Мені їжак вишиває сорочку хрестом І пісню муркоче - бастон.
Лисиця мій двір посипає піском, А в будинку мете хвостом.
Синиця летить наді мною, брязкаючи, І ховрах мій друг і сусід ...
Але нету слоненяти в лісі у мене, Слоненяти веселого немає.
Веселого немає.
Он твоя остання лінія. І тепер я покину тебе, дитино.
Знаєш, махни мені хусткою слідом, а то я боюся зовсім впасти духом.
"Багато років потому сцена це так і стояла перед Алісою.
Лагідні блакитні очі і добра усмішка лицаря, призахідне сонце, запутавшееся у нього в волоссі.
І чорна тінь лісу позаду. "
- Ах!
Я й не думала, що так скоро стану королевою.
- Скажіть, будь ласка ... - Ніколи не заговорюй першою!
- Ти не королева, поки не здаси іспит.
- Ну ось. Завдання на поділ. Роздягли буханець хліба на ніж. Що отримаєш?
- М-м-м, по-моєму ... - Бутерброди, звичайно!
А ось приклад на віднімання. Забери у собаки кістку, що залишиться, a?
- Нічого не залишиться.
- Невірно. Залишиться собаче терпенье!
- Як це?
- Скажи краще, чого буває блискавка?
- Від грому ... Ні-ні-ні, навпаки.
- Ой, на бавовняні, ... минулого тижня, у п'ятницю, була така гроза ... Ой!
Тобто, я хотіла сказати - в п'ятниці, ой!
- А у нас більше однієї п'ятниці разом не буває.
- Хі-хі, яке убозтво!
Ну, а у нас буває і сім п'ятниць на тижні.
До речі, запрошую вас сьогодні на обід до Аліси!
- А я запрошую вас!
- Я про обід нічого не знала. Hо якщо я даю обід, то вже гостей запрошую я.
- Ми довго чекали, поки ти здогадаєшся нас запросити.
Hо ти, видно, уроків хороших манер не брала.
- Прийом скасовується до післязавтрашньої тижні.
Глашатаїв: Королева Аліса на свято кличе, Збирайся швидше дзеркальний народ.
На високому престолі в блискучому вінці, Королева Аліса вас чекає в палаці.
- Дозвольте представити вас. Знайомтеся, Аліса, це - Окорок. Окіст, це - Аліса.
- Я вам відріжу по шматочку? - Як можна?
Вас лише познайомили, а ти вже на нього з ножем.
Понесіть окіст!
- Я не хочу знайомитися з пудингом! Hу ... треба ж щось з'їсти.
- Знайомтеся. Пудинг, це - Аліса. Аліса, це - Пудинг.
Понесіть!
Здоров'я королеви Аліси!
- Ей, я тут.
- Досить, досить я вам сказала! Припиніть зараз же це!
Ну а вас я просто відшльопаю, як кошеня.
"Мені такий чудовий сон снився, а мене розбудила Кітті, - подумала Аліса.
І вона була там зі мною в дзеркальній країні.
Ну звичайно ж! Чорної королевою була саме Кітті!
Hо Кітті тільки замугикав у відповідь, вдаючи, що не чує Алісу.
Адже у кошенят є одна неприємна звичка: що їм не говори - вони у відповідь тільки муркочуть.
ПІСНЯ: От ви говорите, живеться як у казці, Але самі судіть, чи легко в ній жити?
Коли в цій казці не можна без побоювання
Через неясності і незрозумілості, І невідомості і неприємності
Ой, як це все складно, Але в цьому-то і краса!
Не можна без побоювання ні кроку ступити.
Я мчала по казці небезпечної доріжкою,
Поспішала до розв'язки швидше встигнути.
Ну, ось і розв'язка, і шкода трошки
Мені казку свою, мені казку свою Bспомінать і дорослішати.